El passat dia 20 de desembre va morir la meva tieta àvia.
Va morir sola, en una residència de Cambrils, a l’edat de 97 anys, on des d’en
feia una desena havia tancat les seves portes a la família i a la societat. Era
una dona complicada en les relacions però jo em quedo amb l’amor a Catalunya
que em va inculcar. Recordo la seva estretíssima relació amb el diari AVUI,
n’era subscriptora des del primer dia i sempre retallava articles i els anava
repartint de forma escrupolosa a cadascú en funció de l’edat i sexe. Ara ha
mort i no ha volgut ni sepeli ni enterraments, ha donat el seu cos a la
ciència, fet que l’honora. Jo sóc l’última persona de la família que la va
veure viva, fa uns dos mesos. La vaig mirar i li vaig dir: "Adéu,
tieta", sabent què significava aquest comiat. Ella, amb una mirada
transparent i quasi infantil, em va dir: "Us estimo molt". Crec que
aquesta carta al seu diari, el qual durant molts anys va ser el seu vincle directe
amb el seu país, és l’homenatge que més li hauria agradat. Maria Ferran Bragat,
espero que allà on siguis trobis allò que potser no vas poder trobar aquí.
Diari AVUI, 5 de gener de 2006.
Us ha agradat aquest article? Compartiu-lo!